Vatikan o fenomenu New Agea
Nijedan sluga ne može služiti dvojici gospodara. Jer, ili će jednoga mrziti, a drugoga ljubiti, ili će uz jednoga pristajati, a drugoga prezirati (Lk 16.13), ovakvom "ili-ili" situacijom vatikanski autori najnovijeg dokumenta o fenomenu New Agea opisuju koji bi trebao biti stav svakog pravog katolika prema idejama širenima u sklopu novog doba. Dokument je novinarima predstavio kardinal Paul Poupard, predsjednik papinskog Vijeća za kulturu, a koautorstvo potpisuje i Vijeće za međureligijski dijalog. Puno ime dokumenta glasi Isus Krist kao donosilac životodajne vode. Kršćanske refleksije o New Ageu. Naslov, dakako, nije izabran slučajno. On naime, kontrastira značenje elementa vode u kršćanskoj tradiciji nasuprot tumačenju tog istog elementa u sklopu New Agea. Jer, prema astrološkoj periodizaciji, svako vremensko razdoblje traje 2146 godina, pa je upravo prijelaz u treće tisućljeće označeno kao početak novog doba - razdoblja vodenjaka (Age of Aquarius) - i napuštanje razdoblja riba, koje je pak u toj razdiobi predstavljalo simbol kršćanstva.
Svetu Stolicu brine ponajviše to što se sve više ljudi napija svetom vodom s drugog izvora. Koristeći se takvom metaforikom i papa Ivan Pavao II. nedavno je opomenuo američke biskupe riječima neka se "sami zapitaju posvećuju li dovoljno pozornosti stalno prisutnoj že.i ljudskog srca za istinskom životodajnom vodom, že.i, koju nam samo Krist - naš otkupitelj, može utažiti".
Nove paradigme za novo doba
Iako je u uvodu dokument označen kao "provizoran", daljnji tekst ne ostavlja mjesta sumnji o namjeri ovih pedesetak stranica - Vatikan ne želi samo opisati fenomen nego tekst ima i preskriptivnu namjeru; želi se, dakle, da svećenici-pastoralci u svom svakodnevnom radu obrate pozornost na fenomene New Agea. "Dokument je vodič za sve uključene u pastoralni rad, kako bi razumjeli duhovnost New Agea, ali i kako bi im se ukazalo na točke koje se kose s naukom Katoličke crkve". U tom laviranju između opisa i propisa nastao je vrlo zanimljiv dokument u kojem se miješaju intrigantni uvidi o post(modernoj) kulturi s gotovo paničnim upozorenjima na obnovu vjere. Početne su stranice posvećene pregledu duhovne situacije. Najprije se priznaje da postoji mnogo ljudi - posebno nakon iskustva atomske bombe i uznemirujućih rezultata genetičkog inženjeringa - kojima trenutačne društvene, političke i religiozne strukture ne daju tražene odgovore, te da službena medicina, politika i religija počesto zakazuju. Na njihovo mjesto uskače New Age sa širokim spektrom tehnika i znanja iz različitih područja, koje čine neku vrstu Kuhnove nove paradigme. Autori teksta na nekoliko mjesta taksativno nabrajaju tradicije na koje se oslanja New Age: gnosticizam, kabala, renesansni hermetizam, misticizam, srednjovjekovna alkemija, okultizam, rozenkrojcizam, slobodno zidarstvo, teozofija, antropozofija, ezoterija, transcendentalizam, dubinska psihologija i dr. Isto tako, detaljno nabrajaju duhovne oce pojedinih tradicija iz kojih izrasta New Age, kao što su Rudolf Steiner (antropozofija), Gurđajev (ezoterija), C. G. Jung (dubinska psihologija), Swedenborg (spiritualizam), Nikola Kuzanski, Jakob Böhme, Meister Erkhardt (teozofija, misticizam), Ralph Waldo Emerson (transcendentalizam) itd. Svakodnevica New Agea pak obuhvaća različite tehnike i prakse, i njih su autori također dosta detaljno pobrojali: joga, feng shui, tečajevi za samopomoć, liječenje kristalima, akupunktura, kiropraktika, kinezioterapija, homeopatija, masaža, meditacija, različite nutricionističke terapije, liječenje metalima, bojama i glazbom, vjera u reinkarnaciju i sl.
Kardinali su i konkretni. Posebno šezdesete godine vide kao najproduktivnije u smislu planetarnog širenja ideja novog doba. Famozni Woodstock te mjuzikl Kosa, posebno song Aquarius, smatraju svojevrsnim otponcem za uzdignuće nove gnose, a omladinsku kontrakulturu vide kao milje gdje se alternativna religija utemeljila na nama danas poznati način.
Na nekoliko mjesta je katolička kritika New Agea gotovo pa ljevičarska. Uočavaju konzumerizam kao gotovo obaveznu popratnu posljedicu tog fenomena, a brzo bogaćenje kao najčešći motiv djelovanja tzv. duhovnih vođa. Primijetili su i element pasivizacije ljudi koja dekuražira sljedbu za bilo kakvu vanjsku akciju s obzirom na to da su u potpunosti okrenuti onome unutarnjem, da je zapravo zadominirao egoizam i narcizam. U tom kontekstu detektirali su određenu antipolitičku tendenciju New Agea.
Rade Dragojević
preuzeto iz Zareza